Hjälp!
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Är det nån där?
Jag är skadad.
Är det nån där?
Snälla... Jag blöder.
Hjälp mig.
- Släpp vapnet. - Du först!
Gör det!
Okej. Din tur.
- Visa mig den andra handen. - Tar jag bort den faller tarmarna ut.
Visa mig den andra handen.
- Vad håller du i? - Ingenting. Släpp vapnet.
Vad har du i handen?!
Jag saknar den Cassie jag var förut.
Hej!
En helt vanlig high school -tjej.
Hej! Skål!
Undrar vad den Cassie skulle tycka om mig nu.
Om den Cassie som dödar.
- Han skulle faktiskt ha kommit hit. - Vem då?
Varför är snyggingar jämt så opålitliga?
Vad skulle jag säga till honom? Vi känner ju inte varandra.
Du är tjej, han är kille... Era delar passar ihop.
Herregud, Liz... Vi ses på måndag.
- Jag måste kila hem. - Okej då.
- Jag älskar dig. - Och jag dig. Messa när du är hemma.
Hej.
Hej!
Snyggt mobilskal.
Har du nåt emot rosa?
- Nej, det är jättefint...! - Jag skojar bara.
Det är syrrans. Jag skjutsade henne till en vän, och hon råkade ta min.
Min är mycket häftigare. Med Spider -Man på.
Prickigt.
Det är hon.
Hej. Ja, jag har den.
Nej, jag har inte läst dina meddelanden.
"Snyggt mobilskal." Klyftigt...
Sjung för mig.
Ska jag sjunga?
Okej, blunda.
Jag visste det inte då -
- men det var den sista normala dagen i mitt liv.
I high school känns typ allt som världens undergång.
Utegångsförbud, slutprov...
- "Hej, Ben!" - Lägg av.
...fotbollsträning...
Du kunde lika gärna ha sagt var du skulle lägga den, Sullivan.
Kom igen.
- Kolla här. Det är sjukt läskigt. - Jag ser inget.
Altschuler! Nu räcker det. Gå av planen.
- Men det här är jättekonstigt... - Hej då!
Adios.
Men det vi trodde var världens undergång... var inte det.
Har nån kändis dött, eller?
Det verkar vara av metall och mycket stort.
Sociala medier har fyllts av panik och spekulationer om bilderna.
Presidenten har bett Nasa försöka kontakta objektet -
- som ligger i omloppsbana runt jorden, just nu över Ohio.
- Herregud, det är rakt ovanför oss. - Jag vill se!
Nej, Sam. Vänta. Vänta!
- Där är det. - Vad är det för nåt?
De första tio dagarna var det tyst från våra objudna rymdgäster.
Men ganska snart fick de ett namn. Vi kallade dem "de andra".
Ska Wilsons också sticka?
De känner sig otrygga så här nära stan.
Okej...
Är det här alla som är här?
Lizbeth: Gissa vem som sitter bakom mig...
Titta på ekvationen på tavlan.
Säger att du ställer upp på undergångssex.
Vad är derivatan av x?
Du skulle bara våga.
Det är nog bara ett strömavbrott.
Vad händer?
De andra slog ut all el på jorden med en elektromagnetisk puls.
Slut på motorer, elektricitet, rinnande vatten...
Slut på allt vi tagit för givet.
Det var sista gången jag såg Ben Parish.
Han är väl död nu, som alla andra i den där salen.
Här, Sam. Räck mig en till.
Det var den första vågen.
Vi trodde att det var allt.
Men sen kom den andra vågen.
Det är jordbävning!
- Cassie! - Akta dig!
Cassie!
- Spring! - Cassie!
Det är ingen fara.
Håll ner huvudet.
Vad är det som låter?
Spring!
- Cassie! - Klättra!
Fort, Sam!
Kom hit. Håll i dig i mig.
Cassie...
I Ohio hade vi bara sjön att oroa oss för.
Men vid havet... Jag kan bara föreställa mig.
Alla kuststäder, alla öar...
...är borta.
Det finns över 300 miljarder fåglar i världen.
Det motsvarar 75 fåglar per människa.
Fågelinfluensan var redan ett av världens dödligaste virus.
I den tredje vågen modifierades det av de andra och blev ohejdbart.
Det spreds med fåglar över hela planeten.
Sitt ner.
Gå raka vägen in.
Jag ska inte sitta i karantän!
Liz!
Din mamma sa att du var här.
- Cassie! - Mamma?
- Hon är i karantän. - Jag rörde henne inte.
- Du får inte vara här. - Förlåt...
Gå hem och ta hand om Sammy, gumman.
- Jag vill hjälpa till här. - Jag vet.
Ta ut henne härifrån.
- Mamma... - Gå bara.
Du måste gå härifrån.
Vissa var immuna mot viruset.
Och vissa som blev sjuka tillfrisknade på nåt sätt.
Men de flesta gjorde det inte.
MAMMA
Hej.
De där tofflorna kan du inte ha.
Varför får de det inte bara överstökat?
- Vad vill de? - Snarare: vad behöver de?
Hittills har de varit noggranna med att inte skada den mer än nödvändigt.
Vilken då?
Jorden.
Jag tror att de är här för att de behöver jorden.
- Men inte oss. - Nej, inte oss.
- Är du redo för lite vandring, Sammy? - Ja.
- Är det långt till flyktinglägret? - Några kilometer.
Vi borde vara framme till skymningen.
- Titta, pappa! Är det här? - Ja, jag tror det.
- Välkomna hit. - Tack.
Hutchfield var namnet. Jag ska visa er runt.
Latrinerna är borta till vänster, jordbruket ligger åt det hållet.
- Har ni färskvatten? - Ja. Inte illa, va?
- Hur många är ni här? - Hur många var det... 305, tror jag.
Matsalen är här borta. När fick ni varm mat senast?
- Pappa... - Det här är en Colt .45.
Okej...
Med den här knappen tar man ut magasinet.
Nu är den laddad.
Nu är den säkrad... och nu är den osäkrad.
Ha den alltid med dig. Berätta inte för nån att du har den.
Du får bara använda den om livet hänger på det.
Jag trodde att vi var trygga här.
Man är inte trygg nånstans längre, gumman.
Vad var det?
Kom hit, Sam.
- Vad är det där? - Jag vet inte. Kom!
- Ser du pappa? - Pappa!
- Cassie! - Här, pappa.
- Vad är det som händer? - Ta det lugnt, bara.
Jag trodde inte att bilarna fungerade.
Jag är överste Vosch i USA: s armé.
Vi kommer från flygbasen Wright -Patterson.
- Vi är här för att hjälpa er. - Det var på tiden.
Nu ska ni få komma härifrån.
- Tack! - USA!
Var beredda att ge er av. - Stanna hos din syster, Sam.
Kom.
Alla vuxna går till mässen för att få information.
Alla barn går till bussarna.
Tror du de har elektricitet också?
- Inte vet jag. Har du telefonen kvar? - Ja.
- Har du laddare? - Ja, såklart.
Ursäkta! Jag har order om att bara släppa på barnen på bussarna.
- Jag och mina barn håller ihop. - Jag förstår, men...
- Jag sköter det här, soldat. - Ja, överste.
Tack.
Ni får ha kvar barnen här om ni vill, men jag skulle ha satt dem på bussen.
Varför det?
Vi har skäl att tro att platsen är hotad.
Vi ska evakuera alla, men har begränsade transporter.
Först barnen, sen ni andra.
- Hur tryggt är Wright -Patterson? - Så tryggt det kan bli.
- Och bussarna vänder om direkt? - Nej, pappa...
Vi släpper av dem och kommer tillbaka.
Ni bestämmer.
Bara för han har uniform måste vi inte rätta oss efter honom.
Kliv på bussen. Jag kommer efter. I kväll äter vi middag tillsammans.
Vi ska till samma ställe. Det här är armén, Cassie. Det ordnar sig.
- Lämna mig inte ensam. - Jag älskar dig.
- Ta hand om din bror. - Kom hit.
Gör som din syster säger nu. Hon bestämmer.
- Pappa... - Gå på nu.
Jag kommer innan ni vet ordet av.
Gå längre bak.
Okej...
- Ge mig ryggsäcken. - Jag glömde Nalle!
- Cassie! Jag glömde Nalle! - Nej, Sam. Sätt dig.
Jag kan inte åka utan honom. Snälla!
Okej, jag ska hämta honom. Sitt här, så kommer jag snart.
- Lovar du? - Ja, jag lovar.
Herregud.
Vänta!
Stanna!
Cassie!
Sam!
- Sam! - Cassie!
Sam!
Nej...!
Nej!
Helvete.
Om ni kan lyssna på mig, tack.
Vi tror att den fjärde vågen har börjat.
De andra har lämnat skeppet.
De rör sig bland oss.
De kan tydligen ta människor i besittning och styra dem.
- Så de ser ut som människor? - Ja.
- Var är de? - De kan vara var som helst.
Vi vet att de har krypskyttar i skogen som ger sig på överlevande.
Vi har information som tyder på att de kan finnas här i detta läger.
Menar du att vissa av oss tillhör de andra?
Det är mycket vi ännu inte vet. Vi kan upptäcka dem hos barn -
- men hos vuxna är det mer komplicerat.
- Vad händer med våra barn? - Jag vet att ni vill vara med dem.
Men tyvärr måste vi ta er till en säker anläggning för undersökning...
Snälla ni!
Det går inte att avgöra vem som är vem utan omfattande undersökningar.
Ju snabbare ni blir undersökta, desto snabbare får ni träffa era familjer.
- Skitsnack! Jag är inte en av dem! - Det har ingen påstått...
Snälla, lugna ner er.
Släpp ut mig! Flytta på er!
Stanna!
Backa!
- Släpp vapnet! - Flytta på er!
- Släpp vapnet! - Nej, Drew!
Ni kan inte tvinga mig att stanna!
Sänk vapnet! Nu!
- Jag vill träffa mina barn! - Släpp vapnet!
Släpp ut mig!
Spring!
Nej! Nej! Nej!
Pappa...?
Pappa...
Förlåt.
Gud!
Vänta i den röda ringen tills ditt nummer ropas upp.
295.
2 - 9 -5.
295.
Här.
Nummer 73.
- Vad heter du? - Ben Parish.
De kallade mig Zombie i karantänen.
- Någon familj i livet? - Nej.
Min syster dog i jordbävningarna. Mamma och pappa dog av viruset.
Men du dog inte. Inte riktigt.
Var det så du fick ditt smeknamn?
Du kämpade emot.
Ja, vilken tur jag har.
- Är det din systers? - Ja.
Ja, du har tur, för du får hjälpa till att hämnas hennes död.
Den här skickar ut en spårsignal.
Ni unga är det allra viktigaste vi har just nu.
Ni måste hjälpa oss i kampen mot de andra.
Det här är inget kollo, Zombie. Nu är du soldat. Vi vill inte förlora dig.
Stå upp.
Vänd dig om.
Ta ett djupt andetag.
Gick det bra?
Hur ska vi kunna kämpa mot dem om vi inte vet vad de är?
Det gör vi faktiskt.
Vill du se en?
Oroa dig inte, han ser inte oss.
Jag vet. Det syns inte på dem.
Titta i den här.
Så ser den ut egentligen.
De andra angriper människor som parasiter.
De tar över medvetandet och kroppen.
Medicin, strålning, kirurgi... Ingenting fungerar.
Det enda sättet är att döda värden.
Han är redan död.
Du behöver bara förgöra saken i honom.
Saken som gjorde det här.
Tryck på knappen.
Titta igen!
Titta!
Ska du vara i min grupp, måste jag veta att du gör allt som krävs för...
Välkommen in i kampen.
Så här utrotar man en hel art.
Börja med de enklaste - de svaga och utsatta.
Döda dem så effektivt som möjligt.
Det var de första tre vågorna.
Men när man desinficerar ett hus, finns det alltid lite ohyra kvar.
Nu är det vi som är ohyran.
Och de andra tar oss, en efter en.
Och eftersom de ser ut som vi, kan vi inte lita på nån.
13 mil till Wright -Patterson.
Jag kommer, Sammy. Jag lovar.
- Hur utplånar man människor? - Hjälp mig!
Först utplånar man deras mänsklighet.
WRIGHT -PATTERSON 74 km.
Helvete...
Helvete!
Herregud!
Sam...
Förlåt, Sam.
När jag var barn talade jag som ett barn.
Jag förstod och jag tänkte som ett barn.
Men sedan jag blev vuxen har jag lagt bort det barnsliga.
De orden har aldrig betytt så mycket för mig som nu när jag ser er.
Vårt hopp. Vår framtid.
Den bästa och finaste versionen av oss och det vi kämpar för.
Enligt våra källor förbereder sig de andra för ett slutgiltigt angrepp.
Den femte vågen. Vad den består i, vet vi inte.
Om de lyckas blir det inga fler vågor.
Inga fler krig.
Mänskligheten som vi känner den utraderas från jordens yta.
Men nu ska jag berätta några saker som jag faktiskt vet.
Det här är vår värld. Det är vårt hem.
De ska inte få invadera den! Den ska inte bli deras!
Så under den tid vi nu har kvar ska ni lära er -
- att tänka, tala, agera och slåss som de soldater ni är.
Låt tyngden av våra förluster sporra er.
Låt tyngden av våra döda ge er mod!
Låt tyngden av vårt hopp leda er till segern!
Klarar ni det?
- Klarar ni det, soldater?! - Ja, överste!
Nej, den är minerad!
- Klarar ni det?! - Ja, överste!
Bra.
Kom igen... Var är min pistol?
Var är den?
Jag vet att du är vaken.
Cassie.
- Hur fan kan du veta vad jag heter? - Ditt körkort.
Jag heter Evan. Evan Walker.
Var är jag?
Du låg och blödde på motorvägen, så jag tog med dig hem till mig.
Var är min pistol?
- När du hittade mig hade jag den. - Jag såg ingen pistol.
- Vad har du gjort? Ditt ben...! - Rör mig inte!
Herregud.
Herregud...
Lägg upp benet här.
- Det här kommer att göra ont. - Gör det bara.
Herregud!
Okej...
Herregud...
- Hur länge har jag varit här? - En vecka, ungefär.
Hur långt är det till Wright -Patterson?
Militärbasen?
Ungefär 10 mil. Hurså?
Herregud!
Det är ingen fara. Du är trygg här.
Nej, vi är inte trygga nånstans längre.
Varför frågade du om Wright -Patterson?
Armén tog dit min bror, så jag...
Jag måste hämta honom.
- Vad är det? - Ät.
Du behöver återhämta dig.
Varför tog du hit mig?
Vad vill du?
Min familj... Jag kunde inte rädda dem.
Men jag kunde rädda dig.
Med tanke på allt som har hänt får det väl mig att känna mig...
...mänsklig.
Behöver du hjälp med det?
- Att känna dig som en människa? - Gör inte du det?
Jo, kanske.
- Du fuskar. - Nej.
Avslöja inte vad jag har, Oompa.
Jag har tur, men det är ju inte första gången jag spelar.
Den nya killen blev utslängd från sin förra grupp, för disciplinproblem.
- Stämmer det? - Det sägs så.
- Vad heter han? - Han heter Ringer.
Och han är en hon.
Det där är din slaf.
- Är det du som är Zombie? - Ja.
I min förra grupp hade jag befälet.
Det tror jag säkert.
Han som jag ska ersätta blev olämpligförklarad. Varför?
Spelar det nån roll?
För att ni är så usla att ni skulle få honom dödad under femte vågen.
Det här är din grupp nu.
Hallå där!
Om ni glor på min häck sliter jag halsen av er.
Jag ska tala klarspråk. Jag tar inga order från dig.
- Jag tänker inte dö med er genier. - Bra att veta.
Om nån här inne rör mig, dödar jag den.
Uppfattat?
- Nåt mer? - Jag gillar schack. Spelar ni?
Nej, det gör vi inte.
Men om du vill spela strippoker sen...
Jävlar!
Ingen sexism!
Hon är grym.
Tyst!
- Varför ljög du om pistolen?! - Jag var rädd att du skulle skjuta.
- Du kunde ha varit en av dem. - Ja, men...
Var han det? Han där ute.
Ja, det är fullt av dem i skogen.
De använder drönarna till att hitta överlevande.
Han såg så mänsklig ut.
- Herregud. Jag måste hämta Sam. - Cassie.
Samlingsplatser som Wright -Patterson...
...är uppenbara måltavlor.
Tror du att Sammy redan är död?
Jag är ledsen, Cassie.
Du tar fel, Evan. Han lever.
Han lever, och jag ska hämta honom.
Cassie...
Jag följer med.
Du klarar dig inte långt ensam.
Stick och brinn, Evan. Jag behöver inte dig.
Annars följer jag bara efter. Hur skulle du hindra mig?
- Jag kanske skjuter dig! - Som killen med krucifixet?
Har du läst min dagbok?
- Jag trodde inte du skulle överleva. - Rör mig inte!
Förlåt.
Jag ska hjälpa dig dit.
Jag lovar inte att du hittar nåt, men jag ska hjälpa dig dit.
Vi ger oss av i morgon bitti.
Det här är slöseri med tid.
De där ungarna kommer att dö på nolltid.
- Särskilt med dig som gruppbefäl. - Du vet ingenting om mig.
Låt mig gissa...
Du var duktig i skolan, hade många vänner, spelade amerikansk fotboll...
Kanske var du till och med lagkapten. Livet var enkelt.
Men plötsligt var det inte det längre.
Inga fler matcher att vinna, ingen som blev knäsvag av ditt leende...
- Du var inte redo för undergången. - Men det var du?
Jag vet hur man överlever. Jag klarade mig bra på egen hand.
- Tills de tvingade på mig på bussen. - De räddade oss.
Vi blev inte räddade, ditt pucko. Vi blev inkallade.
Vad sägs om det här... Om jag fäller dig, lär du oss skjuta.
- Och annars? - Då ska jag inte fråga mer.
Avgjort.
- Fint halsband. Flickvän? - Syster.
Du är för blödig.
Kan du visa mig hur du tog pistolen ur min hand?
- Kan inte jag få sköta avväpnandet? - Nej!
Jag vill vara förberedd.
Det är ingen fara, Cassie. Du behöver inte vara tuff hela tiden.
Sluta med det där!
Jag är inte tuff.
Jag lovade Sam att jag skulle finnas där för honom vad som än hände.
Jag lovade honom.
Okej.
Ge mig pistolen.
Ställ dig upp.
Rikta den mot mitt bröst.
Fatta tag om pipan med vänster hand, slå bort min hand med höger.
Förstår du?
Jag går inte sönder. Så där, fast hårdare.
Bra.
Avsluta med att fatta tag om min handled och dra mot dig.
- Så? - Ja. Bra gjort.
Tack.
Kan jag få...?
Okej. Var inte så rädda för vapnet.
Se vapnet som en del av er.
Det är inte vapnet som skjuter, utan ni.
Försök igen.
Det var inte helt uselt.
Översten vill prata med dig, Zombie.
Ja, det kan vara ett lämpligt mål.
Jag är snart tillbaka.
Synkroniserade anfall mot våra sista storstadsområden.
En fullskalig invasion. Det här är den femte vågen.
- Har den börjat? - Ja.
Jag ska visa dig en sak.
Det här är samma teknik som detektorn i sjukstugan, fast bärbar -
- så att våra soldater i fält snabbt ska kunna skilja vän från fiende.
I den här lyser fienden grönt.
Om vi ser dem först, återtar vi initiativet.
Nu återstår bara att fälttesta optiken.
I morgon kl. 21.00 skickar jag ut fyra grupper, utrustade med hjälmar.
Din grupp är en av dem.
- Ja, överste. - Gör mig stolt.
- Se till att få hem alla helskinnade. - Ja, överste.
Evan?
- God morgon. - God morgon.
Vem är det där?
Det där är Lizbeth, min bästa vän.
Hon ser rolig ut.
Ja, hon var faktiskt väldigt rolig.
Och det här måste vara Ben Parish.
- Oj då. - Herregud...
Jag önskar att du inte hade läst min dagbok.
Det är så pinsamt.
- Är det där din familj? - Ja.
- Det där måste vara Sam. - Ja.
Jag ser fram emot att få träffa honom.
- Vi borde nog komma iväg. - Ja.
Hitåt.
- Hur vet du det, utan kompass? - Har du en kompass?
Nej, men jag kan göra en av en nål och ett glas vatten.
- Jag trodde inte du var flickscout. - Vad trodde du, då? Hejaklacksledare?
Det var du som sa det, inte jag.
Jag har aldrig gillat friluftsliv. Det är för mycket småkryp.
- Du bor på en bondgård. - Otur vid födseln.
Jag fick stipendium till Kent State. Jag läste maskinteknik.
- Tog du mig för en simpel lantis? - Det var du som sa det, inte jag.
- Ska vi verkligen ut i strid, Zombie? - Ja.
- Jag är rädd. - Det är ingen fara.
Sov nu.
Vad hette du förut?
Ben.
- Vad hette du? - Sam.
Min syster kallade mig Sams.
När jag inte kunde sova brukade hon sjunga för mig.
Kan ni vara tysta?
Jag kan hjälpa dig.
Ja, visst.
- Det ser bättre ut. - Ja.
- Jag gör det här. - Okej.
- Har du en sax? - Ja.
Här.
- Jag ska täcka över... - Evan...
Tack.
- Grupp 53? - Alla inräknade!
Då så, spänn fast er!
Lyft!
- Var är Nugget? - Matförgiftad.
Zombie!
Släpp ut mig!
- Har du orderna klara för dig? - Infiltrera och utplåna fienden.
De andra blir gröna genom era visir.
Signalera när uppdraget är slutfört, så tar vi hem er.
Jäklar, det funkar! Det är två stycken framför oss.
Nu ni, era j...
Nu kissade jag på mig.
In!
Besvara elden!
De kommer hitåt!
- Här borta också! - In i gränden!
- Fort, fort, fort! - Spring!
Kontakt!
Håll er lågt!
Mot bussen!
Sätt fart!
Var är Teacup? Teacup är borta!
- Jag är här. - Du får inte skrämmas så där!
Oompa är träffad!
Ner, ner, ner!
Han andas inte!
Var inte död. Snälla, var inte död!
Håll dig vid liv, Oompa!
Vi kan inte stanna här. De kommer tillbaka.
- Vi kan ta skydd i gränden. - Det är för långt dit.
De skulle plocka oss en efter en.
Vi måste avleda deras uppmärksamhet.
Okej. Jag avleder dem. Spring så fort ni kan när jag säger till.
- Täck mig! - Va?
När jag ger klartecken ger ni järnet mot gränden.
Ut dit igen? Är du galen?
Du måste lita på mig, Teacup. Spring, och vänd dig inte om.
- Oompa, då? - Han är död. Vi måste lämna honom.
Förlåt.
- Nu, Zombie! Spring! - Sätt fart!
- Kolla trappan. - Ska bli.
Grönt.
- Lever vi? - Jag tror det.
- Skjut inte, det är Ringer! - Grymt, Ringer.
Du borde få en kram, men då får väl jag ett pungslag.
Vad gör vi nu?
Det här går inte ihop.
De kan orsaka jordbävningar, men är rädda för barnsoldater?
Det är nåt Vosch inte berättar. Jag vägrar riskera mitt liv för det här.
- Vad gör du? - Jag slutar.
Jag klarar mig bäst själv. Ni borde göra samma sak.
- Jävlar! - Hon är grön!
Vad är det med er? Lägg ner vapnen.
- Du är en av dem! - Vad säger du? Jag räddade ju er!
- Vi måste döda henne! - Lugna dig, Poundcake.
- Jag ser den, inuti henne! - Jag har inget i mig!
- Tyst! - Ska vi skjuta henne, Zombie?
Vad gör du, Zombie?
Vad gör du?
Herregud, vad är det här?!
Ner med vapnen! Skjut inte. Ingen av oss tillhör de andra.
Jag är grön, eller hur? Hör på nu.
Ni känner mig. Ni vet att det är jag. Sänk vapnen. Nu!
De som skjuter på oss där ute är nog inte heller de andra.
Reznik och Vosch har ljugit för oss.
De ljög för oss. De som är gröna är inte de andra, utan människor.
- Utan såna här. - Vad snackar du om?
Fattar ni inte? Visiren, sändarna... Allt är en bluff. Ett trick.
De testar inte vår utrustning, utan oss.
Hur stresståliga vi är. Om vi gör det vi har tränats för.
- Att döda de andra. - Nej, att döda överlevarna!
Att döda överlevarna.
- Och de som sköt mot oss? - De är människor.
Varför skulle armén vilja att vi dödar människor?
För att armén... Reznik och Vosch... De är de andra.
De lurar barn att göra grovjobbet åt dem.
Vi bekämpar inte den femte vågen. Vi är den femte vågen.
Herregud.
Men... vad gör vi då?
Ta bort spårsändarna.
Om vi går under jorden kan vi aldrig återvända.
Nugget... Jag lämnade kvar honom på basen.
Jag ville skydda honom. Jag måste tillbaka.
- Det vore självmord. - Jag kan inte lämna honom där!
Jag sätter in spårsändaren igen. Fortsätt ni, så möts vi upp sen.
Dumbo, var kan jag bli skjuten i bålen utan att dö?
- Menar du allvar?! - Ja, det måste se äkta ut.
- Annars kommer jag inte in. - Det är för många organ där.
Nånstans måste det gå. Ringer kan skjuta.
- Ska jag skjuta dig?! - Du har nog tänkt tanken.
Var ska jag skjuta honom?
Alltså... Skit också.
Evan Walker.
Du är utanför din drönares område.
Sänk vapnet. Gå härifrån.
Spring, Cassie!
Pistolen...
Evan!
Släpp vapnet. Gör det, Evan!
Om jag tänkte döda dig hade jag gjort det för länge sen.
Vad är du för nåt?
- Du är en av de andra! - Jag är människa.
Men också en av dem. Jag är både och.
Det här är inte första gången de andra är här.
De har varit här tidigare och placerat ut vilande agenter, som jag.
Jag har alltid känt mig annorlunda.
Jag har alltid haft en röst i huvudet. Tyst, men den fanns där.
När skeppet kom...
...var det som om nån tryckte på en knapp, och väckte den som sov i mig.
Hur många människor har du dödat?
- Dödade du din familj? - Nej, sjukdomen...
Sjukdomen som de andra skapade. Som ni skapade!
Din familj älskade dig.
Vår sort ser kärlek som en bluff.
En instinkt som ska säkra ens geners fortlevnad.
Tror du verkligen på det?
Jag gjorde det...
...tills jag såg dig.
Jag vet inte vad som hände. Jag förstår det inte...
...men du tryckte på knappen igen, och jag ville bli människa på nytt.
- Var det du som sköt mig? - Nej, jag räddade dig.
Jag hade fel. De har fel.
Kärleken är ingen bluff. Det vet jag nu, tack vare dig.
Stanna där! Jag vill inte höra mer.
Snälla Cassie, låt mig hjälpa dig.
Jag vill hjälpa dig att hitta Sam.
Gå ner på knä, Evan.
Ner på knä.
Armén styrs av de andra.
- De förbereder barnen. - För vad då?
För att döda de sista människorna.
De kommer att visitera dig. Du får inte ha vapen på dig.
Om du följer efter skjuter jag dig.
- Var är din grupp? - Döda!
- Ditt nummer? - 295.
295, han överlever. Flyg!
Tango 3 återvänder hem med 295. Resten rapporteras vara döda.
Var inte rädd. Vi tar hand om dig.
547!
- Har du familj i livet? - Nej, det är bara jag.
Stå upp.
Vet du varför du är här, Cassie?
För att hämnas.
Han är en av dem.
Jag vet. Det syns inte på dem.
Titta genom den här.
Så ser den ut. Det där är dess rätta jag.
Vad hände?
Det var hemskt. Vi blev omringade. När vi försökte ta skydd...
- De var överallt. Alla blev skjutna. - Förutom du.
- Jag blev träffad. - Men du överlevde.
Det är ett under att kulan inte träffade några vitala organ.
Vi säger så här. Sluta ljuga, så gör jag det också.
Berätta vad du vet, Ben.
Jag vet vad ni är.
- Ni tänker döda mig, va? - Ja.
Varför? Vad är vitsen? Vad har vi gjort för att förtjäna det här?
Ingenting. Ni tar bara upp plats som vi behöver.
Vi är inte så olika, Ben. Er sort skulle ha gjort likadant.
Nej, "vår sort" skulle inte utplåna en hel art!
Jo, det har ni gjort i hundratals år.
Sergeant Reznik är död. Vakterna hittade henne i sjukstugan.
Det är inte allt. Tre vakter är döda...
- Vad fan var det? - En explosion.
Skaffa undan honom.
Evakuera rekryterna till Wonderland. Ta reda på vem som anfaller oss.
TILLTRÄDE FÖRBJUDET
De slår ut kamerorna.
Kalla hem drönarna så vi ser vem som anfaller oss.
- Stå still! - Cassie?
- Jag heter Ben Parish. - Jag vet vem du är.
- Vilken grupp tillhör du? - Jag letar efter min bror Sam.
Sam Sullivan? Vi tillhör samma grupp. Jag letar efter honom nu.
Samtliga rekryter till hangaren.
De skickar ut barnen i krig. Armén är de andra.
Kliver Sam på ett flygplan, får du aldrig se honom igen. Det är bråttom.
Okej.
Gör rekryterna klara för strid så fort de kommer till Wonderland.
Hangaren är hitåt.
Stanna! Här får ni inte vara!
- Det är lugnt... - Ner på knä! Händerna i nacken!
Nej, han är en av oss.
- Vad gör du här, Evan? - Jag hjälper dig.
Vem är det där?
Ben Parish.
- Ben Parish? - Ja...
Han bara... var här.
- Jag sa åt dig att inte följa efter. - Det gjorde jag ändå.
Jag har placerat ut bomber.
Om tio minuter, när sista planet med barn har lyft, spränger jag basen.
Förlåt för att jag ljög för dig.
Jag hade fel när jag sa att jag både är en av er och en av dem.
Man kan inte vara både och. Man måste välja sida.
Och jag väljer dig.
Gå nu. Ta er härifrån!
Jag hittar dig.
- Vem var det? - Evan Walker.
Vi måste hitta Sam innan Evan Walker spränger stället.
Nästa våning!
- Vilket håll? - Hitåt.
Håll er till era gruppbefäl.
Gå lugnt och sansat till era transporter.
Håll er till era gruppbefäl.
Gå till era transporter.
Gå vidare, så ni inte kommer efter.
På flygplanet får ni vidare instruktioner.
Vad håller hon på med?
Sam! Sam!
- Cassie! - Tyst.
Vi måste härifrån.
Kom.
Kom!
Vad jag har saknat dig!
- Jag har saknat dig med. - Titta, vad jag har.
Nalle.
Jag älskar dig.
Och jag älskar dig, Sam.
Hörni...
Jag måste ta ut hans spårsändare. Det gör inte ont.
- Är alla rekryter säkrade? - Ja, sex kaserner återstår.
Starta min helikopter. Evakuera basen när alla plan är i luften.
Kom!
Jävlar, det är Vosch!
Spring! Mot lastbilen!
Spring! Snabbt!
Lyft!
Kom, Sam!
Spring!
Helvete! Vem är det där?
- Kom! - Hoppa in!
Kom!
- Fort, Sammy! - In!
Kör!
Tack för att du kom.
- Känns det bättre? - Ja. Tack, Dumbo.
- Se till att hon får mat först. - Säg till om du skulle få ont.
- Hur mår du, Teacup? - Ganska bra.
- När är maten klar? - Snart.
- Vad tittar du efter? - Stjärnorna.
Är det inte i tidigaste laget för det?
Du är väl uppkallad efter en stjärna? Cassiopeia?
Ja, Cassiopeia. Det är en stjärnbild.
Jag är uppkallad efter Ben och Jerry's. Det är sant.
Inget gjorde pappa lyckligare än glass.
Jo, du gjorde det säkert.
Ja.
Jaha... Vad gör vi nu?
- Vi måste rädda de andra barnen. - Ja... Hur då?
Maten är klar!
Det vet jag inte än.
Nåja.
Vi får lösa det i morgon. Nu äter vi.
Sam... Vakna nu, gubben.
- Där är han ju. - Kom nu.
Kom nu, din latmask. Lägg ifrån dig nallen.
De andra ser vårt hopp som en svaghet.
Som en villfarelse.
Men de tar fel.
Det är hoppet som gör att vi överlever.
Att vi kan böjas utan att knäckas.
- Känner ni varandra? - Ja, vi gick i samma skola.
Det är hoppet som en dag ska ge oss segern.
Det är hoppet som gör oss till människor.
Översättning: Karl Hårding Svensk Medietext